Гармонізація законодавства України у сфері управління житловим фондом з правом Європейського Союзу: порівняльно-правовий аналіз - Теремецький, В. І.; Маляр, С. А. (Вісник Пенітенціарної асоціації України, 2025)
У статті здійснено порівняльно-правовий аналіз правових засад України та Європейського Союзу (далі – ЄС) у сфері управління житловим фондом. Визначено характерні риси управління житловим фондом у ЄС, зокрема стратегічний підхід, інтеграцію технічних, фінансових, соціальних та правових аспектів, забезпечення якості житла, модернізацію будівель та підвищення енергоефективності. Підкреслено, що управління житловим фондом є самостійною категорією у праві, економіці та державному управлінні. Визначено, що управління житловим фондом поділяється на державне та комерційне. Основними характеристиками державного управління житловим фондом є: публічно-правовий характер; спрямованість на формування та експлуатацію житлової нерухомості; базування на принципах законності, ефективності, цільового використання, прозорості та соціальної справедливості, що забезпечує баланс між інтересами держави та її громадянами. Державне управління житловим фондом є одним зі складових напрямів житлової політики. Об’єктом державного управління є житловий фонд України, а об’єктом комерційного управління є окремий об’єкт житлової нерухомості. Виокремлено такі характерні ознаки комерційного управління: приватноправовий характер; власні організаційно-правові форми здійснення; правова визначеність співвласників щодо експлуатації окремого багатоквартирного будинку, визначення мети управління спільним майном, встановлення правил співжиття (або правил для співвласників) задля створення належних умов проживання для мешканців; спільна відповідальність співвласників. Враховуючи особливості формування стратегічних напрямів житлової політики ЄС, запропоновано такі напрями управління житловим фондом задля ефективної гармонізації законодавства України зі стандартами ЄС: розроблення національної стратегії енергоефективності житлового фонду; перехід до посилення ролі держави у сфері соціального житлового забезпечення; розподіл управлінських повноважень між державним та приватноправовим управлінням житлового фонду; забезпечення участі громадських інституцій в управлінні житловим фондом.