ПРАВОВИЙ СТАН КАРАНОСТІ - Степанюк, А. (Вісник Пенітенціарної асоціації України, 2022)
У науці кримінального права караність розглядається як загроза застосування покарання, як властивість потенційної кримінальної відповідальності. На відміну від такого підходу ми вважаємо, що правовий стан караності є складовою частиною реальної кримінальної відповідальності, результатом втілення у життя державного примусу, фактичним обмеженням прав і свобод засудженого під час відбування покарання, призначеного за обвинувальним вироком суду. Дослідженню цього правового феномену, який має місце під час відбування покарання, у науці кримінального і кримінально-виконавчого права до цього часу належна увага не приділялась. Поняття правового стану караності і правового статусу засуджених не співпадають. У правовому стані караності можна розглядати дві складові: правову і моральну. Правова полягає у наявних у реальній дійсності обмеженнях прав і свобод засудженого, які передбачені кримінальним законом і обвинувальним вироком суду, і за якісні і кількісні параметри цих обмежень, органи і установи, уповноважені на виконання вироку, не повинні виходити через обов’язковість вироку суду. Моральна складова стану караності знаходить свій прояв у тих прикрощах, муках, стражданнях, яких зазнає покарана особа у результаті застосування державного примусу під час відбування покарання. Європейські в’язничні правила, Мінімальні стандартні правила ООН стосовно поводження з ув’язненими (Правила Нельсона Мандели), виходять з того, що обвинувальний вирок суду, який передбачив ув’язнення, уже завдав страждань, тому тюремна адміністрація не повинна під час поводження з ув’язненими посилювати їх страждання шляхом додаткових обмежень прав і свобод. Якщо у міжнародних документах йдеться про поводження з ув’язненими, то у вітчизняному кримінально-виконавчому законодавстві регулюється виконання покарань. Виконання покарань і поводження із засудженими між собою не співпадають не тільки за формою, але й за змістом. В Україні не повинно бути органів і установ виконання покарань, а мають бути органи і установи виконання вироку суду. На зміну виконанню покарань із реалізацією державного примусу у позасудовій діяльності має прийти поводження із засудженими, яке передбачає підтримку осіб, вже покараних обвинувальним вироком суду, врахування особливостей різних категорій правопорушників з метою найбільш ефективного задоволення їх потреб; надання засудженим соціальної допомоги для полегшення реінтеграції у вільне суспільство після звільнення.